Szentséges atyám, a jelentéktelen ügy, ami idehozott, immáron elintéződött.
Az indiánokat ismét rabszolga sorba dönthetik
a spanyol és portugál telepesek.
Ez, nem a megfelelő hangnem. Kezdem újra.
Szentséges atyám, az Úrnak 1758. esztendejében írok szentségednek...
az amerikai kontinens déli részéről, Asunción városából...
San Miguel nagy missziójától két heti járóföldre...
A misszió megoltalmazta az indiánokat a telepesek kegyetlenkedéseitől...
és ezzel vad haragot hívott ki maga ellen.
Az indiánok közül a nemesebb lelkek nagy hajlandóságot mutatnak a muzsika iránt.
Mi több, a római akadémiákon megszólaltatott hegedűk közül...
nem egyet, az ő fürge és tehetséges kezük készített.
E misszió jezsuita atyái vitték el Isten igéjét azon fölfedezetlen fennsíkra...
hol az indiánok még természetes állapotukban leledzenek...
s viszonzásul, mártíromságban volt részük.
A pap halála volt az első szeme annak a láncnak...
amelynek immár én is része vagyok.
- Folytassa! - Mint szentséged bizonyosan tudja...
kevés dolog válik valóra ezen a világon úgy, amint megjövendöltük.
Hogyan is sejthették az indiánok, hogy annak a meg nem énekelt papnak a halála
egy olyan embert visz közéjük, akinek az élete egybefonódik az övékkel.
Köszönöm, atyám.
Ez a mi területünk volt. Juliené és az enyém.
Én küldtem őt, atyám. Nekem kell felmennem oda.
Látod őt?
Nem.
Egy zenekarral...
a jezsuiták legyőzhetnék az egész országot.
Így ismerték meg a guarani indiánok...
Isten örökké való könyörületességét...
és az emberek rövid ideig tartó könyörületességét.
Ki vagy te?
Szóval, most a vízesések fölött vadászol, Mendoza kapitány?
Missziót alapítunk itt.
- Kereszténnyé tesszük ezt a népet. - Ha futja az időtökből.
Manuel! Manuel!
Manuel!
Itt a bátyád.
- Alonzo, egészségesek? - Tökéletesen...
Jó.
- Sokan vannak a vízesések fölött? - Igen.
- Veszélyesek? - Azok.
- De, nem a puskaporral szemben. - Azzal szemben, nem.
Láttam ott jezsuitákat.
- A vízesések fölött? - Igen.
Az ördögbe.
A misszió neve, San Carlos.
- Cabeza. - Mendoza.
Alonzo! Alonzo!
Vidd már őket. Gyorsan! Gyorsabban!
Keress magadnak egy derék asszonyt!
Találtam.
Ha találtál volna, nem volnál ilyen mélabús.
- Lehet, hogy igazad van. - Asszonyok dolgában mindig igazam van.
- Hogy is felejthettem el. - Mert, mindent elfelejtesz.
- Mindent? - Az ám.
Jó.
Így jó. Remek, ez az.
Senorita.
Jó. Ragyogó. Vedd le.
Túl könnyen elterelődik a figyelmed.
Ha már egy szép lány sem tereli el...
- beállok szerzetesnek. - Akkor viszont Felipe...
a hölgyek fele apácának állna.
Butaság. Rodrigo a hölgyeké.
Rodrigo, csak ezé a hölgyé!
Felipe?
Szeretem őt, Rodrigo.
Mióta szereted Felipét?
Hat hónapja.
- Hat...? - Meg akartam mondani neked.
Próbáltam.
Igen, igen, igen. Meg akartad mondani.
Aha.
Szóval, engem nem szeretsz?
Nem úgy, mint Felipét.
- Rodrigo, nekem ilyen szerelem kell. - Értem.
Nekem talán nem kell?
Neked is kell.
Megérdemled.
Rodrigo, nem fogod bántani?
Nem. Nem fogom bántani.
Rodrigo! Rodrigo!
Ne haragudj, Rodrigo.
- Te nevettél! - Miért nevettem volna?
- Igenis nevettél. - Rodrigo, kérlek.
- Ki volt az, akin nevettél? - Ne csináld, Rodrigo.
Rodrigo! Velem verekedj!
Ó, ne!
Hogy megy a missziód sora a vízesés fölött?
- Éhínség és férgek, atyám. - És megtértek?
Néhányan.
- És sokan, közel vannak hozzá. Istennek hála. - Igen, hála Istennek.
- Ismered Rodrigo Mendozát? - Ismerem.
Gyere velem.
Van egy feladatom számodra, talán egyedül te tudod teljesíteni.
Hat hónapja van itt, de senkit sem akar látni.
Azt hiszem, meg akar halni.
Értem...
megölted az öcsédet.
Párbajban. A törvény keze nem érhet utol.
A lelkiismeret mardos?
Menj innen...
pap!
Azt kívánod, bár inkább hóhérod volnék? Azt könnyebben viselnéd.
Hagyj békén!
- Én tudom, ki vagyok. - Igen.
Zsoldos vagy. Rabszolga kereskedő...
és megölted az öcsédet. Tudom.
Pedig szeretted.
Bár, ezt elég különös módon nyilvánítottad ki.
Te, kinevetsz? Nevetsz rajtam?
Kinevetlek...
mert nevetséges vagy.
Egy férfit látok, aki megfutamodik. Elrejtőzik a világ elől, mert gyáva.
Folytasd.
Tehát, te így gondolod? Te így folytatod?
- Nincs más. - Van élet.
- Nincs élet. - Van kiút, Mendoza.
Számomra nincs megváltás.
Isten, a szabadság terét adta nekünk. Te választottad bűnödet.
Mered megválasztani bűnhődésedet? Van hozzá bátorságod?
Nekem semmi bűnhődés nem elég súlyos.
- Legyen merszed hozzá! - S, te nem félsz?
Te nem félsz, hogy nem sikerül?
- Dicsérünk téged... - Áldunk téged...
Meddig cipeli még ezeket az ostoba holmikat?
Isten tudja, John atya.
- Testvérem, tessék. - Köszönöm.
Atyám?
Elég régen vezekel már. És a többi testvér is ezt gondolja.
De még nem úgy gondolja, John.
És amíg ő nem, addig én sem.
Mi nem egy demokrácia tagjai vagyunk, hanem egy renddé.
Nem.
Köszönöm.
Köszönjük Uram, az ételt és minden áldásodat. Ámen.
Hú, nagyon erős.
- Te főzted? - Igen.
Beletetted az összes chilit?
Attól tartok, igen.
Bocsássatok meg. Zsoldosnak készültem, nem szakácsnak.
- Ez igaz. - Ez rettenetes.
- De a kenyér jó. - Az, igen.
Atyám, köszönöm, hogy itt lehetek.
Köszönd meg a guarani indiánoknak.
Hogyan?
Olvasd fel, ezt!
"És ha teljes hitem van is, úgy, hogy hegyeket mozdíthatok el...
szeretet pedig nincs bennem, semmi vagyok.
És ha szétosztom az egész vagyonomat...
és testem tűzhalálra szánom...
szeretet pedig nincs bennem, semmi hasznom abból.
A szeretet türelmes, jóságos.
A szeretet nem irigykedik.
Nem kérkedik, nem fuvalkodik fel.
Amikor gyermek voltam, úgy szóltam, mint gyermek...
úgy éreztem, mint gyermek. Úgy gondolkodtam, mint gyermek.
Amikor pedig férfivá lettem, elhagytam a gyermeki dolgokat.
Most megmarad a hit, remény, szeretet... Ez a három.
Ezek közül pedig a legnagyobb a szeretet. "
Beleegyeztek.
Ha jezsuitává leszel, az én parancsaimat kell elfogadnod...
úgy, mint ha a főparancsnokod utasításai volnának. Meg tudod tenni?
Igen, atyám.
Imádkozzunk, Rodrigo testvérünkért.
Krisztus királyunk, utat mutattál Ignatius atyának,
hogy lemondjon a világ hívságairól...
és fölvegye a munka és az alázat öltözékét.
Most kérjük áldásotokat Rodrigóra, és fogadjuk be a mi közösségünkbe.
Tanítsátok meg nagylelkűségre, dolgozni, nem kérdve, mi az ára...
jutalom nélkül, önként szolgálni.
- Ámen. - Ámen.
Ámen.
Isten hozott, testvér.
"...Ez a törekvés a földi paradicsom megteremtésére...
mily könnyen megbotránkoztat.
Szentségedet, azért botránkoztatja meg...
mert elvonhatja a figyelmet a túlvilági paradicsomtól.
A spanyol és portugál királyi felségek azért botránkoznak meg...
mert a szegények paradicsoma ritkán tetszik azoknak, akik rajtuk uralkodnak.
Az itteni telepesek pedig, ugyanez okból érzik sértve magukat.
Ezt a terhet cipeltem magammal Dél-Amerikába.
Elő kell segítenem a portugálok kívánságát birodalmuk növelésére...
el kell érnem, hogy a spanyolok ne szenvedjenek kárt ezáltal...
meg kell nyugtatnom szentséges atyámat arról...
hogy a spanyol és portugál uralkodó nem fenyegeti többé az egyház hatalmát...
és mindhármukat biztosítanom kell arról...
hogy az itteni jezsuiták nem állnak többé a célok elérésének útjába. "
Fél életemet azzal töltöttem, hogy Rómára vártam.
Ne játssz ezzel!
- Hány óra? - Nyugodjék meg.
Tíz lesz.
Hadd nézzem, mi van a gyerekekkel.
Jó.
Harmincnyolc.
Harminckilenc.
Oda, kérem.
- Ezek guaranik? - Igen, eminenciás uram.
- Nagyszerű. - Mi?
Nehéz kitalálni, mit gondolnak.
- Ön is így találja, senor Hontar? - Igen.
Ugyanez volt a véleményem, eminenciás uram, amikor először voltam itt.
Kedves állatka. Jó pénzért kelne el Lisszabon utcáin.
Igen, lehet. De hátha nincs kedve Lisszabon utcáira menni.
Hátha nincs kedve.
Eminenciás uram, ami a missziót illeti...
Elfogadom, ha nem kell politikai ellentéttel számolnom
a pápaság, Spanyolország és Portugália között.
Miért kellene?
Köztünk szólva, eminenciás uram, a jezsuiták hatalma túl nagy errefelé.
Bizonnyal.
Elnézésüket uraim...
Eminenciás uram.
Uraim, egyébként...
magam is jezsuita voltam egykoron.
Így érkeztem meg Dél-Amerikába...
a fejem közben tele volt európai ügyekkel.
De hamar megértettem először életemben...
milyen különös világ az, amelyről ítélkezni küldtek.
Don Cabeza, hogy sorolhatja ezt a gyermeket az állatok közé?
Egy papagájt is meg lehet tanítani énekelni.
Valóban, de hogy tanítják meg ilyen dallamosan énekelni?
Eminenciás uram.
Ez a dzsungel gyermeke, emberi hangú állat.
Ha ember volna, egy állat is elborzadna tőle.
Ezek, mind gyilkos természetűek és fajtalanok.
Karddal kell megfékezni őket és korbáccsal hajtani hasznos munkára.
Amit ők mondanak, teljes képtelenség.
Eminenciás uram. Gabriel atya...
a San Carlos missziótól, ahonnan ez a fiú való.
Az, hol van?
Itt van. A vízesések fölött, spanyol területen.
Nem atyám, az csak volt spanyol terület. Most portugál.
- Ezt ő eminenciája fogja eldönteni. - Nem, ez az állam dolga.
A madridi tárgyaláson döntöttek felőle.
A spanyol és a portugál király határozott így.
De a missziók továbbra is az egyház védelme alatt maradnak.
Nem. Ezt fogja most eldönteni ő eminenciája.
Folytassa, atyám.
Eminenciás uram, a vízesések alatti dzsungelt osszák meg...
ha meg kell osztani a spanyolok és portugálok között, ahogy megegyeztek.
De a vízesések fölötti rész, még mindig Isten és a guaranik tulajdona.
Ott nincs senki más. Ők pedig, természetesen nem állatok.
- Természetesen van lelkük. - Lelkük?
- Megölik a saját kölykeiket... - Ez igaz. Megmondom, miért.
Minden férfinak és nőnek egy-egy gyermeket engedélyeznek.
Ha egy harmadik születik, megölik.
De ez nem valami állati rítus, hanem a továbbélés feltétele.
Csak fejenként egy gyermekkel tudnak menekülni.
- És kik elől menekülnek? - Előlünk.
- Végső soron a rabszolgaság elől. - Ostobaság.
- Mindenki tud a rabszolga... - Badarság. Eminenciás uram?
Eminenciás uram?
Ostobaság. Ostobaság.
- Eminenciás uram. - Csönd.
A spanyol területeken nincs rabszolgaság.
Jól lehet, ez intézmény, kitűnő szomszédaink, a portugálok...
tartományaiban megengedett, amit meglehetősen félre szoktak magyarázni.
De itt, spanyol területen...
gyarmatunkat szigorúan a spanyol törvényeknek megfelelően igazgatjuk...
és az egyház elvei szerint.
Ez hazugság.
Hazugság!
Nincs kedvem elfogadni kihívást egy szerzetestől.
- A ruhája védi. - Az én ruhám önt védi.
De a király nevében, akinek rangját én képviselem,
felszólítom, hogy kérjen bocsánatot.
Kérjen bocsánatot! Az ördögbe is, ezt nem tűröm.
Eminenciás uram, most jó példáját láttuk annak, mennyire semmibe veszik
a jezsuiták az állam tekintélyét.
Az ön rendtársa, Gabriel atya?
Igen.
Jöjjön ide.
- Ez tökéletes volt. - Mi?
A jezsuita kedélynek ezt a kis fellobbanását
jó, hogy látta ő eminenciája.
- Ezt meg, hogy érti? - Legyen türelemmel!
Csak egy kis türelemre van szükségünk. Ő tudja, mit tegyen.
- Kérjen bocsánatot Don Cabeza ő eminenciájától. - De hiszen hazudott.
Hallgasson. Kérjen bocsánatot! Menjen.
- Mi volt, mielőtt önökhöz csatlakozott? - Zsoldos és rabszolga kereskedő.
- Bocsánatot fog kérni? - Igen.
Eminenciás uram tudnia kell, hogy a spanyolok tartanak rabszolgát.
A portugáloktól veszik, többek között.
- És Don Cabeza, szemet huny e fölött? - Igen.
Sőt, hasznát is látja.
Azt akarja, hogy a portugálok vegyék át a missziós területeket. És miért?
Mert a guaraniknak már csak a missziók adnak menedéket.
A spanyol törvények értelmében, a mi védelmünk nélkül...
az indiánokat senki sem védené meg a rabszolgaság ellen.
Ők most szabad akaratukból jönnek hozzánk.
- Igazán? - Kérdezze meg őket! A guaranikat.
Keresményük 9/10-e visszakerül a közösségbe, a saját megélhetésükre.
Gabriel atya, ön szerint mi itt a vita tárgya?
- Isten műve, a vita tárgya. - Nem, a vita tárgya...
a jezsuita szerzetesrend léte. Itt is, Európában is.
Az európai királyi udvarok dzsungelek...
amikhez képest az önök dzsungele gondosan megművelt kert.
De eminenciás uram, ez tartson vissza minket?
Köszönöm.
- Miért kérjek bocsánatot? Miért? - Mert én parancsolom.
- Hazudott. - Én mégis ezt parancsolom.
Don Cabeza gyűlöli a jezsuitákat és az indiánokat. Könyörtelen.
A portugálok is könyörtelenek.
- Nem veszed észre? - Dehogynem veszem észre.
- Akkor miért én kérjek bocsánatot? - Mert mi mentségünk lehetne előttük...
ha rendünk egy tagja, jóllehet novícius, nyilvánosan megsérti egyiküket?
Bocsánatot fogsz kérni!
Vagy nem maradsz jezsuita!
Eminenciás uram, a szerzetesi engedelmesség jegyében,
alázatosan kérem Don Cabezát, hogy bocsássa meg öntelt orcátlanságomat.
Jó, elfogadom.
Miért ne?
De mint az imént mondottam, nem fogadhatom el egy pap kihívását.
Való igaz, ettől viselkedésem még orcátlanabb volt...
és bocsánata még egyszer oly kegyes.
Eminenciás uram, öntől is bocsánatot kérek.
Bocsánatot kérek e gyülekezettől. Bocsánatot kérek testvéreimtől.
És a te bocsánatodat is kérem...
- hogy megsértettem ő excellenciáját. - Köszönöm, ez elég.
Ennek nagyon örültem, eminenciás uram.
És megmondaná, mi a véleménye a missziós területek
- átruházását illetően? - Természetesen.
Ez áll gondolkodásom előterében, amióta csak ide jöttem.
De nem hiszem, hogy végleges döntésre juthatok mindaddig...
amíg nem láttam ezeket a missziós területeket a saját szememmel.
Számos missziót kell megvizsgálnom.
Ám elhatároztam, hogy a legrégibbel kezdem...
a nagy San Miguel misszióval.
Szentséges atyám, a seborvos, hogy egy egész testet megmentsen...
gyakorta kénytelen annak egyik tagját levágni.
De bevallom, nem készültem fel rá, hogy ily szép és erős az a tag...
melyet azért tekintek meg, hogy leválasszam a testről.
- Lenyűgöző. - Talán nem veszek észre valamit.
Nem látom, miben különbözik ez az ültetvény az enyémtől.
A különbség az, hogy ez az ültetvény az övék.
Eminenciás uram.
Itt a másik különbség.
Ez egy szökött rabszolga, akit egy spanyol telepes vásárolt
egy rabszolga kereskedőtől.
Értem. Törvényes ez?
A kereskedelem törvénye a kínálat és a kereslet.
- És a lélek törvénye? - Mi egy pár vágás a háton...
ahhoz képest, amit ön kínál nekik? A pokol kínjait! Bebörtönzött lelkeket!
Ezt gondolja meg, eminenciás uram.
Ibaye atya, folytassuk!
Mennyi volt a múlt évi jövedelmük, atyám?
A múlt évi? 120000 escudó.
És, hogy osztották el?
Egyenlőképpen osztottuk el közöttük. Ez egy közösség.
Á igen, van egy francia radikális csoport, amely ilyen tant hirdet.
Eminenciás uram, ezt a tant hirdették a korai keresztények is.
Teljesítményük kimondhatatlan hatást tett rám, atyám.
- És ez megment bennünket? - Remélem, igen.
A portugál udvar ateista, de ön és én katolikus keresztények vagyunk.
- Ráadásul ön, keresztény királyt szolgál. - De hiszen én is azt.
Valójában Pombal márkit szolgálja, aki ádáz gyűlölettel van az egyház ellen
és a királyát sajnos ő irányítja.
Javaslom, hogy ön meg én együtt tanácsoljuk az ön királyának,
hogy halassza el a missziós területek átengedését...
amíg életben maradásukról a portugálok nem kezeskednek.
Javaslom, hogy ezt tegyük a mennyország reményében
kegyes megváltónk akaratából és segedelmével.
Véleményem szerint, a misszió műve az ördög műve.
A tulajdon és a törvényes haszon semmibe vevésére tanít
és nem hajtanak fejet a királyi tekintély előtt.
A jezsuiták legfőbb fogadalma az engedelmesség fogadalma.
Akkor engedelmeskedjenek! Mondja meg nekik!
Eminenciás uram, nem zavarom?
Félek, rossz hírem van Pombal márkitól.
Köztünk szólva, én személy szerint sajnálatomat fejezem ki.
Eltökélt szándéka, megdönteni az egyház hatalmát.
Az ön keresztény közössége, kereskedelmi vetélytárs.
Igen, nagyon sikeres.
Nem éppen ezért akarják megkaparintani? Ezért?
Ön jóhiszemű hibát követett el, hogy nem kérte a hatalom beleegyezését.
Mi pedig nagyon szeretjük az ilyen hibákat.
Ezek erősítik az olyan kereskedő népet, mint az enyém.
Nem olvassa el?
Szükségtelen, tudom, hogy mi van benne.
Mit fog tenni?
Amit a lelkiismeretem diktál.
Mi mást?
Már öt órája bent van.
Jöjjön el velem a missziómhoz San Carlosba.
Itt minden olyan zavaros.
Nehéz bármit tisztán látni.
Azt hiszem, ott, imái inkább meghallgatásra találnak.
Ott Isten megmondja, mit kell tennie.
És megadja hozzá a kegyelmet és az erőt...
hogy megtegye bármi áron.
Az Éden kertje!
Csak egy kis túlburjánzás.
Bár tudtam, hogy Európában mindenhol...
igyekeztek megnyirbálni az egyház tekintélyét...
és bár tudtam, hogy megóvása érdekében...
az egyháznak meg kell mutatnia tekintélyét a jezsuiták fölött...
mégsem tudtam eldönteni, nem járnak-e jobban az indiánok,
ha a tenger és a szél sohasem visz el minket hozzájuk.
Azt mondják, nem értik, mit akar.
Arra kérik, beszéljen világosabban. Mi az pontosan, amire felszólítja őket.
Hagyják el a missziót.
Azt mondják, hogy a misszió az otthonuk.
Vessék alá magukat Isten akaratának.
Mondja meg.
Azt mondják, Isten akarata az volt...
hogy hagyják el a dzsungelt és létesítsenek missziót.
Nem értik, miért változtatta meg Isten a véleményét.
Én nem magyarázhatom Isten indítékait.
Mi bizonyítja, hogy ön tudja Isten akaratát?
Nem hiszi, hogy Isten nevében beszél, hanem azt, hogy a portugálok nevében.
Én személyesen nem Isten nevében, hanem az egyház nevében beszélek...
amely Isten eszköze a földön.
- Azt kérdi, miért nem a portugál királlyal beszél? - Nem hallgatott meg.
Ő is király. Ő sem akarja meghallgatni.
Azt mondja, tévedtek, amikor megbíztak bennünk.
Harcolni fognak.
Győzze meg őket, hogy ne harcoljanak.
Önt kellett volna meggyőznöm, hogy értünk harcoljon.
Ha harcolnak mindenképpen fontos, hogy önök közül...
még látszólag se buzdítsa őket senki.
Ezért mindannyian térjenek vissza velem Asunciónba. Még holnap.
Aki nem engedelmeskedik, azt az egyház kiátkozza.
Eltaszítja. Megtagadja.
Miért harcolnának?
- Miért nem térnek vissza a dzsungelbe? - Mert ez az otthonuk.
Tudta, hogy így fog határozni?
- Igen. - Akkor miért jött eminenciád?
Hogy meggyőzzem önt, ne utasítsa vissza...
a missziós területek átadását.
Ha a jezsuiták ellenállnak a portugáloknak...
akkor a jezsuita rendet kiutasítják Portugáliából.
Előbb Portugáliából, majd Spanyolországból,
Franciaországból, Itáliából... Ki tudja?
Ha a rendjük egyáltalán fennmarad, atyám...
akkor az itteni missziót fel kell áldozni.
Mit mondtak?
Azt, hogy nem akarnak visszamenni az erdőbe, mert ott az ördög lakozik.
- Itt akarnak maradni. - És ön mit mondott?
Azt, hogy velük maradok.
Visszakívánom vonni engedelmességi fogadalmamat.
Távozz!
- De én... - Menj ki Rodrigo, nem hallgatlak meg.
Csak te?
Nem. Ralph és John is.
Mit akartok kapitány? Dicső halált?
Ők élni akarnak, atyám.
Azt mondják, Isten nincs velük. Elhagyta őket.
Így van?
- Nem lett volna szabad papnak állnod. - De pap vagyok, és szükségük van rám.
Akkor segítsd őket paphoz méltóan.
Ha úgy halsz meg, hogy kezedhez vér tapad,
mindent elárulsz, amit eddig tettünk.
Életedet Istennek ajánlottad fel. És Isten a szeretet.
Ámen.
Nem álltál őrt az éjjel?
Nézd, mi történt.
Menj vissza a többiekhez.
Lelőtték három ágyúnkat, lőporunkat, pisztolyunkat...
meg mit tudom én, még mit.
Gyerünk.
Atyám, azért jöttem, hogy megáldj.
Nem.
Ha helyesen cselekszel, Isten áldása van rajtad.
Ha rosszul, az én áldásom, mit sem ér.
Ha az erőszak helyén való...
a szeretetnek nincs helye a világban.
Lehet, hogy úgy van.
De nincs erőm, egy ilyen világban élni Rodrigo.
Nem áldhatlak meg.
Rodrigo.
Arra menjetek. Gyerünk.
Mozogjatok. Az ágyúkat.
Gyorsan. Gyorsan.
A másik ágyút is.
Indiánok! Forduljatok vissza!
Vissza! Megfordulni!
Tűz!
Be kell vetni az ágyút!
Hozzátok azt is. Mozgás!
A papra. A papra célozzatok!
- Kellene még pár ember ide. - Nem érdekel. Azonnal tüzelni.
Row.
Utána! Gyorsabban!
Fogjátok el a papot!
Utána!
A vízesés! Azonnal forduljatok meg!
Vissza! Vissza!
Vissza! Forduljatok vissza!
Tűz!
Azt meri nekem mondani, hogy erre a mészárlásra szükség volt?
Azt tettem, amit kellett.
Annak a törvénynek az értelmében jártam el, amelyet ön szentesített...
úgyhogy azt mondom, igen. Szükség volt rá. Igen.
Nem volt más választása, eminenciás uram.
Ezen a világon kell működnünk.
A világ ilyen.
Nem, Senor Hontar...
ilyenné mi tettük!
Én tettem ilyenné.
Szentséges atyám...
így haltak meg papjai, és maradtam életben én.
De valójában én haltam meg és ők élnek.
Most... és mindörökre...
a halottak szelleme tovább él...
az élők emlékezetében.